Юн Янгхі
Лі Девід Кім Хіра
Оператор-постановник Кім Хінсеок
Художник-постановник Сін Яомхуі
Редактор Кім Хун
Звукорежисер Лі Сенгчул (WaveLab)
Співпродюсер Лі Донгха
Виконавчі продюсери Йоум Таесун, Чой Сеонгмін
Виконавчий співпродюсер Мішель Сен-Жан
Юнг М'юнгсу Лі Сеунгхо
Продюсер Лі Джундонг
Автор сценарію і режисер Лі Чангдонг
Все ще здається, що мій син живий
Слухаю?
Так. Я думаю, що я буду пізно.
- Пані Янг Мія. - Я тут.
Пройдіть зі мною...
На що скаржитеся?
Моя рука.
Моя права рука німіє.
Тут боляче?
Ні, це не боляче, вона просто німіє.
Як...
Ця штука проходить.
Як це називається?
Було щось подібне останнім часом.
Це... ніби енергія.
- Електрика? - Так, електричний розряд!
Це все одно що проходить електрика.
Я забуваю слова останнім часом.
Вчора я не могла згадати "відбілювач".
Я можу тільки згадати "Clorox".
Ми звикли називати відбілювач "Clorox" ще в старі часи.
Як довго подібне триває?
Останні кілька днів.
Ні, ваша забудькуватість. Коли це почалося?
Коли це почалося?
Може, цим літом або весною?
Скільки вам років, пані?
Шістдесят п'ять, ні, 66.
Ваші руки поколює, тому що м'язи атрофуються.
Почніть легкі тренування.
Я більше стурбований тим, що ви не можете згадати слова.
Це може бути поганий знак.
Я рекомендую вам пройти обстеження в великій лікарні.
Велика лікарня?
Так, такій як лікарня загального профілю в Сеулі.
Я вам випишу направлення.
Я в лікарні.
В мене поколює в руках.
Оніміння не проходить.
Я все збиралася звернутися до лікаря, і я нарешті це зробила.
Та хто пішов би зі мною, дурненька?
Твоя мама в порядку.
Інші в моєму віці зазвичай страждають від...
невралгії або артриту.
- Все в порядку.
Не плач, мамо.
Як ти могла бути такою жорстокою?
Як ти могла?
Ти не могла так піти.
Де ти? Куди вона поділася?
О Боже!
Це так жорстоко.
Де вона? Де?
Мамо...
Де вона?
Заспокойся, мамо.
Мама.
- Здрастуйте. - Візьміть, будь ласка.
Ви трохи запізнилися.
Я ходила до лікарні.
Він дзвонив два рази. Я отримала два виклики, запитує, чому ви не приходите.
Тату, покоївка вже піднімається до тебе.
Цю, ще цю.
Сидіть. Я сказала вам сидіти на місці.
Припиніть це.
Як я буду роздягати вас, якщо ви будете пручатись, як?
Добре, так. Витягніть ногу.
Ось як ви це робите.
Гаряча? Це добре, чи не так?
Сиди смирно!
Сидіть, я кажу! Припиніть це!
- Чому ти кричиш? - Що? Що це?
Я чую... так, чому?
Ваш слух в порядку. Чому я кричала?
- Вибачте.
Я не буду більше кричати.
Пане, я вже йду.
До побачення.
- Закінчили? - Пробачте?
- Я питаю чи ви вже закінчили? - Так, я закінчила.
- Вже? - Що ви маєте на увазі?
Минуло вже три години.
Я все випрала, прибрала і виконала решту своїх обов'язків.
Добре.
Дякую, пане.
Не...
кажіть нікому...
Я даю це вам.
Добре.
Як щедро!
Дякую.
Він сварив вас сьогодні?
Звичайно, як завжди.
Я не звертаю уваги і теж кричу на нього.
Ось.
- Він дав мені 10000 вон. - Правда?
Але він сказав мені нікому не казати.
Хоча це всього лише 10000 вон.
Мій свекор, всім відома його скупість.
Ви, певно, дуже подобаєтесь йому, якщо він дав вам стільки.
Ви завжди виглядаєте так шикарно, як зараз?
Шикарно, вважаєте? Я не думаю, що гарно виглядаю.
Де це? Ну от, знову.
Що ви шукаєте?
Що це за річ? Я не можу згадати назву.
Куди кладуть гроші.
Це такий великий.
Гаманець?
О, так, гаманець!
Де мій гаманець?
Що це?
Зі мною так постійно останнім часом.
Ви заплатили 10000 вон.
- Спасибі. - У лікарні я побачила дещо.
Знайшли тіло місцевої школярки в річці
і привезли до лікарні.
Сказали, що це було самогубство. Вона зістрибнула з мосту.
Мати нещасної дівчинки божеволіла від горя...
- Я буду як завжди. - Побачимося післязавтра.
Реєстрація закінчилася.
Що ви сушите?
Ваша дочка дзвонила?
ЛІТЕРАТУРНИЙ КЛАС ДЛЯ УСІХ БАЖАЮЧИХ. ВИ ТЕЖ МОЖЕТЕ БУТИ ПОЕТОМ!
Ти вдома, Вук?
Чому це музика так голосно?
Ти розвалиш будинок.
Щось не так?
Ти захворів?
Залиш мене в спокої.
Я телефонувала тобі весь день, але ти не відповідав.
Я не чув твого дзвінка.
Я дзвонила кілька разів.
Я не брешу.
Це тому, що моя труба застаріла. Купи мені нову.
Мене не влаштовує мій мобільний.
Ти тільки що купив його, так навіщо потрібно міняти на інший?
- Йому вже рік-півтора. - Хіба?
Мені купили його у першому семестрі минулого року.
Це тільки демонструє, що ти недбало використовуєш його.
В тебе вже почали рости вуса, але продовжуєш діяти, як дитина.
Навіщо ти взагалі дзвонила?
Я чула, дівчина з вашої школи покінчила з собою,
стрибнувши в річку.
Я хотіла запитати тебе про це.
Спитати мене що?
Хто вона, чому вона убила себе молодою.
Я не знаю, так їй хотілося.
Як її звали?
Навіщо тобі її ім'я?
Вона з твого класу?
Не маю уявлення.
Бабуся не може дозволити собі новий мобільний. Запитай у мами.
Що? Це не справедливо!
Гей! Грай з трохи більшим ентузіазмом.
Це не прикольно.
Просто спробуй.
Лікар радив мені більше рухатись.
Що ти робиш?
Куди ти?
Піду до пацанів.
Не можна так пізно!
Рахунки за електроенергію досить високі в цьому місяці.
Постійно ввімкнений комп'ютер
і весь час грає музика.
Він навіть спить під музику.
Як я можу лаяти його?
Ну, що я можу сказати?
Він господар в домі.
Що?
Культурний центр.
Вчитимусь поезії.
Що? Саме так.
Я поет.
Так. Я люблю квіти і кажу дивні речі.
Я хотіла б займатись в літературному класі.
Літературний клас? Заняття вже почались.
Я розумію. І все ж
ви не могли б прийняти ще одну людину?
Я не знаю.
Я дійсно хочу займатись.
Що ми можемо зробити з цим, як допомогти?
Щоб писати вірші, ви повинні добре бачити.
Найголовніше в житті бачити.
ЩОБ ПОБАЧИТИ
Щоб побачити, треба дивитися.
- Ми живемо, дивлячись навкруги. - Так.
Важливо добре роздивитись все навколо.
Я приніс дещо з собою.
- Що це? - Яблуко.
Так, це яблуко.
Я вирішив його взяти з собою.
Я добре підготовлений вчитель.
Інші не так добре підготовлені, як я.
І все ж таки про наше яблуко.
Скільки разів ви бачили яблука?
Тисячу?
Десять тисяч?
Мільйони? Неправильно.
Ви ніколи не бачили яблук до цього.
Жодного разу.
До цих пір ви не бачили яблука по-справжньому.
Щоб дійсно знати яке яблуко,
потрібно бути зацікавленим в ньому, розуміти його,
розмовляти з ним і роздивитись по-справжньому.
Дивлячись на нього якийсь час, спостерігати за його тінню,
відчуваючи кожен його вигин, його округлість,
відкусуючи від нього,
уявляти сонячне світло, яке воно в себе увібрало
Дійсно бачити його.
Якщо ви дійсно бачите щось, ви можете відчути,
наскільки це природно,
як струмки навесні.
Ви повинні підготувати аркуш й олівець
і чекати на настання моменту.
Чистий білий папір.
Світ чистого потенціалу, світ до створення.
Це ідеальний момент для поета.
Тримаєте олівець над чистим аркушем.
Я люблю олівці.
Коли я заношу руку з добре заточеним олівцем над аркушем паперу,
я відчуваю себе наповненим.
Моє серце тріпоче в надії написати гарного вірша.
Я люблю заточувати олівці.
Саме задоволення від процесу заточки олівця вручну.
У мене звичка користуватись гостро заточеними олівцями.
Пробачте?
Я сказала, що олівець має бути гарно заточеним.
Я заточувала олівці всіх моїх братів і сестер.
Так? Тоді, пані,
чому б вам не наточити олівець коли-небудь знову?
До того як через місяць закінчаться заняття,
я хочу, щоб ви написали вірш, гаразд?
Кожен повинен написати бодай один вірш.
Вам потрібно написати, щоб дійсно знати на що здатні.
Ви ніколи не будете знати, якщо не спробуєте. Ви повинні писати самі.
Хто писав вірш принаймні одного разу?
А хто ніколи?
Гаразд.
Тепер ви будете писати власні поезії.
Вперше у своєму житті.
- Добре? - Добре.
Хто це може бути?
Мої друзі.
Чого вони так пізно прийшли?
Нам потрібно поговорити.
Про що? Хіба ви не достатньо бачили один одного?
Вітаю вас, пані.
Добрий вечір.
Чому це двері замкнені?
- Що? - Чому ви замкнули двері?
Хіба ви не голодні, хлопці? Хочете яблук?
Ні, припини турбувати нас. Це дратує.
Яблука краще їсти, ніж на них дивитись.
На що ви дивитеся?
Дерево.
Чому ви дивитесь на дерево?
Щоб добре його розгледіти.
Щоб відчути його,
щоб зрозуміти його думки і почути, що воно каже мені.
Хто це?
Хто?
Тато Кібума?
Кібум? Так, звичайно, я знаю його.
Він приятель Вука.
Звичайно.
Він був у нас вчора ввечері.
В чому справа?
Щось не так?
Щось сталось?
Я повинна йти на мої поетичні заняття.
Поезія!
Я закінчую...
о дванадцятій, тоді і зустрінемось.
В культурному центрі.
Так.
Гаразд, побачимось.
Написання віршів...
Це все пошук краси. Розумієте?
Це відкриття істинної краси
у всьому, що ми бачимо поруч в нашому повсякденному житті.
Справжня краса.
Не пошук просто гарних речей.
Кожен з вас
несе поезію в своєму серці.
Але ви поховали її. Прийшов час звільнити поезію.
Випустити з пастки всередині, ви повинні дати їй крила.
Пане.
Коли поетичне натхнення прийде?
Я намагаюся, а воно не приходить.
Я хотіла б знати, коли воно прийде?
Це не зовсім так. Ви повинні шукати його.
Ви повинні молитися, але навіть це нічого не гарантує.
Це занадто цінна річ, щоб датися вам так легко.
Ось чому ви повинні чекати, йти і просити його.
Куди йти?
Це не в якомусь спеціальному місці,
але ви повинні блукати десь поряд.
Воно не чекає там з табличкою з написом "поетичне натхнення".
Світла думка...
натхнення, це десь зовсім близько, не далеко.
Це прямо там, де ви стоїте.
Я вже казав вам, поезію можна знайти навіть в раковині на кухні.
Де ви знаходитесь?
Автомобіль з мигалками?
- Здрастуйте. - Здрастуйте.
Ви бабуся Вука, чи не так?
- А ви, як я розумію, тато Кібама? - Так.
Давайте сядемо в машину.
Куди ми поїдемо?
Ви знаєте, наші шестеро хлопчаків дружать?
Батьки хлопчиків збираються разом на обід.
Ви можете поїхати зі мною. Я візьму вас туди.
То де ви займаєтесь?
Я вчуся поезії. Два рази на тиждень.
Поезії?
Ви маєте на увазі читання традиційної поезії?
Ні, насправді писати вірші.
Чому ви навчаєтесь поезії?
Мені цікаво.
Чому я вивчаю поезію?
Багато років тому я, мабуть, була у третьому класі,
у нас були осінні конкурси поезії.
Після одного такого конкурсу мій вчитель сказав мені:
"Мія, колись ти станеш поетом".
Нещодавно я побачила оголошення літературного гуртка.
І це нагадало мені про слова мого вчителя 50 річної давнини.
Отже, ви хочете бути поетом?
На даний момент моєю метою є написати хоч один вірш.
Наш учитель сказав нам, щоб ми написали по віршу до закінчення курсу.
Коли я сказала дочці про це,
вона сказала, що я завжди була майже поетом.
Я завжди любила квіти
і, так би мовити, дивні речі.
Мама Вука, ваша дочка, вірно? Де вона зараз?
Вона живе в Пусані, але ми часто телефонуємо одна одній.
Ми говоримо про все по телефону. Ми хороші друзі.
Друзі назавжди.
Але що все це значить?
Давайте спочатку просто підемо туди.
Ви зрозумієте все, коли почуєте, що вони говорять.
Це не дуже хороша новина, правда? Я це відчуваю.
Так,
це погана новина.
Велику порцію тушкованої риби, морського чорта, зі спеціями
- і три пляшки пива. - Добре.
Я не бачу вашого боса сьогодні.
Він поїхав у справах в Сеул.
- Значить, він не приїде сьогодні? - Ні.
- Ми попросимо пиво в першу чергу. - Так, пане.
Тато Сунчанга, чому б тобі не почати пояснювати.
Давайте почнемо, коли принесуть пиво. Треба підняти настрій.
Чи варто зараз пити алкоголь?
Давайте перейдемо до справи, у нас не так багато часу.
Тоді я почну.
Я стисло перекажу становище, бо деякі з вас не знають.
Нещодавно дівчина зі школи наших хлопчиків покінчила з собою.
Її звали Парк Хіїн.
Вона з родини місцевих фермерів.
У неї знайшли щоденник, записи в якому свідчать, що шість учнів чоловічої статі
гвалтували її протягом декількох місяців до її смерті.
Родичі дівчинки повідомили про записи в школу,
де хлопчиків викликали для бесіди.
Всі шестеро зізналися у скоєнні злочину, таким чином, я припускаю, що це має бути правдою.
Спочатку це почалося з двох хлопчиків:
Квон Свунчанга,
це мій син.
- І Кім Джонгчула. - Так, це мій син.
Це ті двоє, які почали все.
З часом усі шестеро в це втягнулися.
Вони кажуть, що спочатку не примушували її.
- Їй це подобалося. - Хто в це повірить? Такі виправдання
тільки викликали б ще більше гніву.
Так, ви маєте рацію.
Леді в першу чергу.
Вони сказали, що дівчинка була низька і негарна.
Тому я не можу зрозуміти, чому вони це робили.
А якби вона була висока та красива?
Де в школі вони це робили? Ще й протягом шести місяців?
Вони сказали, що в науковій лабораторії.
Ку Теєол як лідер наукового клубу мав ключі від лабораторії.
Це мій син.
Лабораторія знаходиться у відокремленій частині.
І там не так часто бувають заняття.
Таким чином, ніхто не знав.
Хоча мені шкода мертвої дівчини,
зараз саме час для нас потурбуватися про наших хлопчиків.
Ось чому я скликав усіх сюди.
Спільні дії вкрай важливі зараз.
Так, ми повинні діяти як група.
Будьмо, пані.
Батьки дівчинки мають ферму?
Так, але її батько помер кілька років тому в аварії на мотоциклі.
Мама виховувала дівчинку і її брата сама.
Нам потрібно заспокоїти маму.
На щастя, вона, здається, не сказала нічого нікому.
Але не можна знати, що в неї на думці.
Тим не менш треба утішити сім'ю жертви...
От що потрібно - грошова компенсація.
Правильно.
Що стосується грошей, то ми повинні прийти до згоди.
Я обговорював це зі школою,
і 30 млн. вон буде відповідна сума.
Так що потрібно п'ять мільйонів вон з людини.
Хто ще знає про це?
Директор і кілька інших вчителів
і один або двоє в поліції.
Наші переговори зі школою й поліцією поки йдуть добре.
У школі не хочуть, щоб це просочилося назовні.
І в поліції не хочуть розслідувати,
хіба що сім'я жертви висуне звинувачення.
Проблема в тому, що в місцевій газеті щось прочули
і дзвонили в школу, розпитували.
Місцева преса нещадна, тому тримайте язика на замку.
Що вона там робить?
Дивакувата старенька.
Що вона робить в такий момент?
Кажеш, вона бабуся Вука?
Вона його виховує сама?
Дочка залишила Вука їй після розлучення.
Вона зараз живе в Пусані.
Янг може й одягається добре, але вона ледве зводить кінці з кінцями.
Вона живе за рахунок соціального забезпечення і роботи покоївкою на неповний робочий день.
Я думаю, що дочка не посилає їй гроші.
Тоді як вона заплатить п'ять мільйонів вон?
У неї немає вибору. Майбутнє її онука залежить від цього.
Пані.
Ви пишете вірш?
Тільки роблю записи.
Завжди треба отак записувати.
Що у вас там написано?
Кров.
Квітка червона, як кров.
Вона дійсно криваво-червона.
Ви знаєте, що символізує півнячий гребінь?
Це щит.
Насправді виглядає як щит.
Щит, який захищає нас.
Підемо всередину, з'їмо чогось.
О ні, знову карі!
Що не так? Ти ж любиш каррі.
- Те ж саме було у школі на обід. - Справді? Я не знала.
Ти взяв спортивну форму?
- Сьогодні фізкультура, вірно? - Я все взяв.
Ало?
Так, здрастуйте.
Навіщо?
З заступником директора?
Добре.
О котрій?
Лише кільком людям в школі відомо про це.
Мені і тут присутньому завучу.
Крім нас в курсі ще тільки класний керівник дівчинки.
Навіть класного керівника хлопчиків не інформували.
Я сказав учителю дівчинки не розголошувати це нікому,
щоб не зруйнувати майбутнє хлопчиків і репутацію школи.
Ви повині слідкувати за тим, кому і що говорите.
Вам немає чого турбуватися за нас, пане.
Майбутнє наших синів під загрозою, ми будемо обережні.
Навіть уві сні не говорити.
Якнайшвидше потрібно заплатити родині дівчини.
Як ви плануєте компенсацію?
Ми порадились і вирішили заплатити 30 мільйонів вон.
Ми вважаємо, що це буде адекватна сума.
Отже, ви всі погодилися на 30 мільйонів вон?
Так, звичайно.
Дехто не може заплатити зразу, але всі погодилися.
Просто поспішіть залагодити з родиною дівчини.
Ми стараємось.
Тож пильнуйте і кожного часу моліться, щоб змогли ви уникнути всього того, що має відбутись, та стати перед Сином Людським!
ІНФОРМАЦІЯ: панахида по Агнес Парк Геджін
...І того воскрешу Я останнього дня.
Ці слова Господа.
Слава Господу нашому Ісусу Христу.
Сьогодні ми зібралися тут, щоб провести цю панахиду
по Агнес Парк Гіджен, яка залишила нас кілька днів тому.
Ми оплакуємо це дорогоцінне життя, втрачене у юному віці 16 років.
Але ми віримо в слова Бога:
"Хто вірує в Мене, хоч і вмре, буде жити".
Ми віримо, що Бог втішить душу Агнес
і дасть їй те щастя на небесах,
якого вона не змогла знайти на Землі.
Тож ми молимося за Агнес,
щоб Бог позбавив болю, який вона пережила.
І вона буде мати вічне життя в раю.
В один голос ми читаємо нашу найвідданішу молитву.
Встаньте, будь ласка.
До нашого Отця, який воскресив Христа з мертвих,
звернімося з молитвою за порятунок Агнес.
Господи, нехай Агнес, яка отримала вічне життя
через таїнство Хрещення, приєднається до рядів Спасителя.
Господи, просимо, почуй нашу молитву.
За Агнес, яка прийняла Святе Таїнство,
але залишила нас,
ми молимо Тебе.
Господи, воскреси її, щоб повернутися у наші обійми.
Господи, просимо, почуй нашу молитву.
Ми також молимося за її сім'ю та родичів в жалобі.
Будь ласка, даруй мир їхнім серцям.
Господи, просимо, почуй нашу молитву.
Ми молимося в ім'я Христа, Господа нашого.
Амінь.
- Щось не так? - Що?
Щось не так?
Нічого не сталося. А чому ви запитуєте?
Ти дуже тиха.
Ти завжди щебечеш, як жайворонок.
Коли таке було, щоб я щебетала, як жайворонок?
Цвінь, цвірінь, щебечу щебетуха.
Що з твоїм обличчям?
В тебе дивний погляд.
Посміхнись.
Я не повинна постійно посміхатися.
Чому ні?
Чоловіки мене часто просили не посміхатися їм, щоб не закохатись.
Вони геть всі втрачали розум через мою посмішку.
З вами станеться те ж саме, якщо я посміхатимусь.
Виходь!
Зараз же!
Подивися на безлад, який ти зробив!
Упаковки, шкарпетки, подушка, пульт дистанційного керування!
Скільки разів бабуся тобе просила?
Навіть тварини прибирають за собою!
Шкарпетки теж!
Завтра буде дискомфортно
через високу температуру і вологість.
Особливо між третьою і четвертою пополудні.
Давайте поглянемо на карту хмарності.
Кілька вологих фронтів пройдуть через південь,
спричинять туман і розсіються до Центрального регіону.
Завтра зона високого тиску буде рухатися в бік Жовтого моря.
У регіони Чеджу і Південна Чолла.
Прокидайся, прокинься.
Вставай!
Бабуся дещо хоче сказати тобі.
Вставай!
Я сказала, вставай!
Чому ви зробили це?
Чому не їси?
Я вже наївся.
Що бабуся любить більше всього на світі?
Знаєш чи ні?
Я знаю!
То що?
Коли їжа зникає в роті Вука.
Саме так.
Найкрасивіший момент в моєму житті.
Коли я була зовсім маленькою, у моїх батьків були фінансові проблеми.
І мене виховувала бабуся.
По суті, моя бабуся замінила мені маму.
Бабуся дуже любила співати.
Але вона не вміла правильно співати.
Вона завжди працювала так важко.
Коли я була зовсім юною...
у нас були такі великі листи білого паперу, які використовуються для ритуалів.
Я написала тексти на папері.
І так вчила свою бабусю співати,
вказуючи на кожне слово вірша паличкою.
Я думаю, що це були найпрекрасніші хвилини у моєму житті.
Яку пісню?
"Молодичка в човні".
Моя бабуся померла в минулому році.
Я пам'ятаю, співала цю пісню моїй бабусі
кожного разу, коли я відвідувала її.
Вона завжди просила мене заспівати для неї.
От я щоразу і співала.
Я вийшла заміж дуже пізно.
І моя перша дитина народилася, коли мені було вже майже 40.
Через те що вагітність в такому віці не проходить просто,
лікарі весь термін спостерігали за мною.
Я вже переношувала плід і от, нарешті, перейми почалися.
До цього я ніколи в житті не відчувала такого болю.
У всякому разі, врешті-решт, серед болю народжувалася моя дитина...
і я відчула, як щось вислизає,
ця вогненна маса, мов гаряче сонце.
Той момент, коли дитина увірвалася в цей світ з її першим криком,
був найчарівніший, найдивовижніший
і найемоційніший момент для мене.
У мене немає якихось гарних спогадів.
Вибачте.
Протягом 20 років я жив у підвальному приміщенні.
Шість років тому я, нарешті, зміг орендувати квартиру в цьому місті...
з низькою заставою і щомісячною орендною платою.
Так що я переїхав сюди.
Я думаю, це і був мій найкрасивіший момент.
Я ліг розпластавшись на підлозі
з відчуттям володаря світу.
Звуки пташиного співу. Що вони співали?
Наукова лабораторія
Коли лосось повертається додому
"Щоб написати вірш
варто згадати руки матері, розпухлі від роботи суглоби,
як вона вимиває білий рис в холодній зорі
під час зимового сонцестояння.
Ви тут самі?
Так, я почула, що тут збираються читати поезію.
- Писати вірші... - Так, будь ласка, сідайте..
...означає прокинутися глибокої ночі від плачу.
Складати міцні наріжні камені,
щоб звести підпору
своєму розбитому серцю.
Це означає втішати голий край вікна,
що всю ніч нестримно тремтить.
Це - виливати без вагань
застояну воду, що прибуває.
Це - створювати ліс із порожнечі".
ДЛЯ ШАНУВАЛЬНИКІВ ПОЕЗІЇ ПОЕТИЧНІ ЧИТАННЯ У П'ЯТНИЦЮ
Кажуть, люди, які люблять поезію,
це ті, які завжди носять квіти в своєму серці.
Наша пані Чо Міх'є не тільки носить квіти в серці,
але й має квітку на блузі.
Дякую.
Далі буде пан Лі Донгк'ю в червоній футболці
який буде читати вірш пані Чо "Зелена Цикада".
"Я завжди чую звук
цикад, що лунає з твоєї спини.
Вона плаче, скрекоче й скрекоче, протираючи очі.
Як цятки незабудок з минулого літа згасають на кінчиках моїх пальців,
так і цикада продовжує плакати з твоєї спини.
Я теж плачу, потираючи крила ".
Цей вірш розповідає про зелену цикаду,
але я думав про звичайну цикаду.
У пошуках самки цикада коротких кілька днів
кричить пронизливо, ніби розриваючи літо на шматки.
Цікаво, чи міг би я зробити те ж саме.
Жити так пристрасно, як цикада.
Ця думка мене не покидає.
Дякую.
Це був коментар від серця.
Він повинен носити червону футболку, щоб показати свою палку пристрасть.
Наступним виступатиме пан Парк Сангте, якого ми давно не бачили.
Хоча його нога не дуже добре почувається після нещасного випадку,
він люб'язно приніс нам великий кавун.
Вітання.
- Взагалі-то я був тут не так давно. - О, я знаю.
- Ви не були тут минулого тижня. - Так.
Тому стверджувати, що мене тут довго не було, не зовсім доречно.
Моя помилка.
- Ви вивчили свій урок? - Так.
"Навіщо троянді колючки".
"Не намагайся вкрасти мене.
Колючки нового дня підіймаються в мені, як мурашки по всьому тілу.
Я мрію про самознищення з малиновою посмішкою.
Не намагайтеся зламати мене за те, що я красива.
Поцілунок в губи червоні -
це відчайдушна пристрасть до невинності.
Не любитимеш мене більше.
Коли пори року промчать по мені своїми колесами".
Я не експерт,
але це дуже хороший портрет троянди.
Він просто говорить: "Не їж мене."
Ось слово "поцілунок".
Я думав визначити слово «поцілунок» фразою.
Поцілунок означає,
що язики рухаються між двома парами губ,
тобто це "Sulwang Sulreh". (Язик входить, язик виходить)
Поцілунок означає, що губи зіштовхуються одні з іншими.
Тоді як назвати те, коли дві машини зіштовхуються одна з одною
фразою?
"Guhwang Guhreh". (Машина під'їжджає, машина від'їжджає)
На місце машин підставляємо язики, так?
Ви все ускладнюєте.
Якщо дві машини зіштовхуються...
то це "Gyotong Sagoh," автомобільна аварія.
Я пошкодив ногу в автомобільній аварії.
Я залишаюся у лікарні, але я вислизнув сьогодні.
Ви знаєте, що я думав, коли пошкодив ногу?
Було б добре, якби
моя третя нога
вискочила, щоб допомогти мені збалансуватися.
Я досі мушу бути в лікарні,
але наступного разу я повернуся у відмінній формі.
- Можна мені тут сісти? - Так, звичайно.
Мені потрібно дещо запитати у вас.
Про що?
Ваші вірші чудові.
Мені ще треба багато вчитися.
Ви сказали, що почали писати зовсім недавно.
Як ви могли написати такі дивовижні вірші?
Ну, в цьому випадку це сталося легко.
Коли я написала рядок, слова, про які я ніколи не знала,
розгорнулися, як шовкова нитка,
ніби я пливла у поезії.
Я писала легко, як летить метелик.
Якби тільки я могла зробити те ж саме!
Я намагалася писати вірші, але не змогла.
Коли я почала писати вірші,
я відчайдушно шукала поетичного натхнення.
Але від цього ставало ще складніше.
Річ у почуттях.
Якщо у вас є почуття, ви можете писати вірші.
Але я відчуваю речі.
Тоді пишіть чесно,
так ніби це записки.
Це найвідвертіша річ.
Сьогодні не так смердить.
Здається, ви не вкакалися.
Що це?
- Подайте це мені. - Що це за пілюлі?
Чому ви приймаєте цю пігулку?
Ви захворіли?
Я в порядку. Це просто вітаміни.
Чого це ви раптом почали приймати вітаміни?
Чому ти бурчиш?
Просто дай це мені.
Будь ласка.
Відпусти! Припини це!
Перш ніж я помру,
Я хочу зробити це хоча б ще один раз.
Я більше нічого не прошу.
Тільки один раз...
Я хочу знову відчувати себе чоловіком.
Це моє бажання.
Відпусти мене!
Ви подумали про мене?
Що це за пігулку ви прийняли?
Що це за таблетка?
Це, певно, називається Віагра, вірно?
Вам доведеться витертись і вдягнутись самотужки.
Вам я не допомагатиму з цього моменту.
- Пані Янг Мія. - Ось.
Пройдіть в кімнату № 1, будь ласка.
Добре.
Здрастуйте.
Будь ласка, сідайте.
Ох, ці камелії!
Я просто люблю камелії.
Квіти зими, квіти болю...
Правда? Камелії - квіти болю?
Так, червоні квіти символізують біль.
Білі - невинність, жовті - славу, марнославство.
Я досліджувала це, щоб писати вірші.
Вірші? Ви поет?
Ні, я тільки намагаюся написати вірш.
Ви приїхали сама?
З вами нікого?
Я прийшла сама. А чому ви запитуєте?
Було б краще, якби при розмові ще був присутній хтось з ваших близьких.
Чому? Щось не так?
Результати тестів показують,
що у вас хвороба Альцгеймера.
Чули щось про "старечий маразм"?
Ні, я в порядку.
Ви в порядку на даний момент.
Тому що хвороба на ранній стадії розвитку.
Але вона вже є і прогресує.
Зараз ви іноді забуваєте слова,
але поступово втрата пам'яті буде погіршуватися.
По-перше, ви не зможете згадати іменники,
а потім, на якомусь етапі, дієслова.
Ви знаєте, що таке дієслова, чи не так?
Звичайно, знаю.
Але іменники - найбільш важливі.
Точно, іменники є найбільш важливими.
Це штучні квіти.
Я в лікарні.
Щоб забрати результати своїх аналізів.
Га? Що?
Лікар каже, що я в порядку.
Вона сказала мені, що потрібно тренуватися.
Більше рухатись.
Також лікар сказала мені більше писати віршів.
Жартую. Бувай.
Не могли б ви відвезти мене в це місце...
Ах...
Донгсеул, що це було? Це щось... з Донгсеулом...
Там, де є багато автобусів далекого прямування.
- Автобусний термінал? - Саме так, автовокзал.
Зі мною таке трапляється.
МИНАЄ ЧАС І КВІТИ В'ЯНУТЬ
Вологий відбиток помади на келиху
З моєї туги за тобою
- У якій вона кабінці? - Кімната номер п'ять.
П'ятому номері?
Я схопилась за соломину, мені довелося відпустити
Але зараз саме час, щоб відпустити
Ви, можливо, забули
Вже ім'я моє
Але піднімаю я ще
Чарку знову, тому що хочу з вас
Тепер я зняти одяг відданості
І випити чарку забуття
Пані!
Ви дійсно чудові!
Ох, не бентежте мене.
Я просто розважала себе, чекаючи вас, вбиваючи час.
Ви, певно, свого часу розбили немало сердець.
Ви просто чарівні.
Не хочу розповідати історію свого життя.
То що ж привело вас сюди?
Те, що...
Що стосується п'яти мільйонів вон, які треба заплатити.
Чи можете ви позичити мені грошей?
Мені немає в кого просити.
О, Бо'...
Пані.
Не робіть цього.
Я знаю.
Розумію.
Але мені нема де взяти грошей.
От я й прошу вас.
Я поверну.
Я можу відпрацювати тут.
Я зроблю все.
- Вибачте,
у мене немає грошей позичити вам.
І немає ніякої роботи для вас в караоке-барі.
Тоді що ж мені робити?
Доведеться іти грабувати банк.
Поговоріть з мамою Вука.
Чому б вам не сказати їй?
Ви казали, що говорите з нею про все
і що ви друзі назавжди.
Я відвідую католицьку церкву.
І наша церква досить стара і красива.
У передньому дворі навесні...
гілки в бутонах
навесні,
є зелена трава...
це виглядає так сумно.
Це так красиво, що воно виглядає сумно.
Так що я торкаюсь рукою бутонів, примовляючи:
"Які ви гарні."
Друзі кажуть, що це ознака того, що я стаю старше.
Я можу захворіти або впасти в агонію,
але я щаслива.
Я щаслива.
Зараз я закохана.
Але це так гарно...
і вразливо.
Це боляче, тому що...
це любов, яка не може бути.
Він одружений, як і я.
Я завжди думала, що зневажаю його.
Він дійсно має поганий характер.
Але в один прекрасний день ми виїжджали з нічної зміни
і закінчилось тим, що спали разом.
Це просто трапилося одного разу,
але я не можу стерти це з пам'яті.
Чим більше я старалась,
тим більше вона нагадувала мені про нього.
Можливо, якби я більше не бачила його.
Як кажуть: "Як з очей, так і з думки".
Але судилося так, що мої очі бачать його щодня.
Я плачу і сміюся як божевільна.
Але...
страждання мучить мене до смерті.
Але навіть страждання - це прекрасно.
Я пам'ятаю момент з мого дитинства.
Це, можливо, найранніший мій спогад.
Я була занадто маленька, щоб пам'ятати, скільки мені років.
Три?
Можливо, чотири?
Я думаю, мама була хвора.
Тому що моя старша сестра піклувалася про мене.
У нас різниця сім років.
У вітальні
червоні штори запнуті.
Але через невеличку шпарину
сонячне світло ллється всередину.
Я бачу частину обличчя моєї сестри.
Інша половина схована в тіні.
Я думаю, що вона одягала мене в красиві сукні.
"Мія, іди сюди. Іди сюди".
Вона говорить, плескаючи в долоні.
Я говорю до неї.
Хоча я була такою маленькою, я відчувала, з якою любов'ю
вона кличе мене до себе.
Мені було так добре.
Я була така щаслива.
"Я дійсно гарненька" - от так я почувалася.
"Мія, іди сюди".
"Швидше сюди, Мія".
Дякую.
Що привело вас сюди? Ви намокли від дощу.
Дай мені ключі на третій поверх.
Ви йдете працювати?
Що, передумали?
Я думала, ви ніколи не повернетеся.
Що ви шукаєте?
Візьміть це.
Тепер.
Ах, ось і вона.
- Спасибі. - Будь ласка.
О, здрастуйте, пані!
Здрастуйте.
Ви бабуся Вука, так?
Так. А ви хто?
Я пишу для Kyungkang Times.
Вам, напевно, важко через події останніх днів, чи не так?
Ну, я справляюсь.
Давайте десь присядемо.
Чому б нам не сісти тут?
Ви виглядаєте дивовижно, пані.
Дякую за комплімент.
Як йде життя, як справи?
Не те щоб дуже добре, я думаю.
Як же так?
Зі сторони жертви відмовляються від вашої компенсації?
Я не знаю точно,
але з мамою дівчини ще не вирішено, я думаю.
Я розумію, мама дівчинки.
У подібних випадках це зазвичай вирішується грошима.
Але є причини, крім грошей?
- Я не знаю, але... - Так?
Що не так?
Ні, я не можу.
Ви не можете що? В чому справа?
- Будь ласка, посидимо ще хвилину, пані. - Ні!
У мене просто кілька запитань. Почекайте!
"Ми намагаємося врегулювати з мамою дівчини, але вона відмовляється".
Це те, що ви сказали?
Я не можу повірити в це.
Хіба ми не радили вам тримати язика за зубами?
Цей хлопець із Kyungkang Times винюхав слід
і тепер нишпорить в школі і в поліції майже кожен день.
Вона не сказала нічого конкретного, поки він нічого не має.
Але ми маємо ворушитися.
Якщо мама дівчини мовчатиме, то все буде в порядку.
У нас небагато часу.
Зайдіть пізніше, гаразд?
У мене важлива зустріч.
Якби ви домовились про зустріч з мамою дівчини самі?
Хто, я?
Так.
Зустріньтесь і спробуйте переконати маму дівчинки.
Що я можу їй сказати?
Що я можу зробити?
Тільки благати її від чистого серця,
як жінка жінку.
Ми так не зможемо.
Так, непогана думка.
Бідна старенька, яка виховує свого онука сама,
звертається як жінка до жінки.
Просльозіться.
Так, це треба зробити.
Пані.
Зустріньтеся з нею негайно. Я відвезу вас туди завтра.
Подзвоните мені, коли закінчите. Я приїду по вас.
Я поїду автобусом. Там є зупинка.
Я можу дістатися додому сама.
У всякому разі зателефонуйте мені, якщо вас треба підвезти. Постарайтеся.
Зараз усе залежить від вас, розумієте?
Так.
Ваш одяг впадає в око.
Не вписується в місцевість.
То що мені робити? Повернутися?
Я можу прийти іще раз в іншому одязі.
Зараз не можна повертатися.
Ваші слова багато вирішать.
Постарайтеся не засмутити її, добре?
Орієнтуйтеся за ситуацією, гаразд?
Я спробую.
Вибачте.
Є хто вдома?
Куди всі поділися?
Ви до когось прийшли?
Я думала, нікого немає.
Ворота були відчинені, тому я погукала і зайшла, але ніхто не вийшов.
Мама в полі. Що привело вас сюди?
Я повинна поговорити з нею.
Вона повернеться після заходу сонця.
Чому б вам не піти в поле і не спробувати знайти її?
Де це?
Йдіть до пластикових теплиць.
Пройдіть трохи далі, вона в полі поблизу струмка. Там побачите.
Які ви метушливі.
АБРИКОС САМ ПО СОБІ ВПАВ НА ЗЕМЛЮ
ВІН РОЗБИВСЯ І РОЗВАЛИВСЯ ЗАРАДИ СВОГО НАСТУПНОГО ЖИТТЯ.
Добрий день.
Так, здрастуйте.
Хіба не гарна погода?
Так, погода сприятлива.
Це місце досить добре. Пейзаж дуже красивий.
Мені навіть захотілось жити тут.
Тут не так просто живеться.
По дорозі сюди я знайшла абрикос.
Їх багато і деякі падають на землю.
Я відкусила шматочок скуштувати, досить смачно.
Абрикос, який впав, смачніший.
Ті, що на деревах, занадто терпкі, щоб їх їсти.
Так, ви праві.
Цей смачний.
Коли я побачила абрикоси на землі,
я подумала, що вони були повні туги.
Кинувшись на землю,
будучи роздавленими і розтоптаними,
вони готуються до наступного життя.
Уперше я зрозуміла це про абрикоси.
Там біля абрикоса ще росли майори.
Як гарно вони схилялися до землі.
Це благословення - іти серед такої краси.
Я дуже люблю квіти, я просто щаслива їх бачити.
Я дивлюся на них і відчуваю повноту життя,
навіть їсти не хочеться.
Ви, мабуть, любите квіти, бо ви гарні.
Ви думаєте, я красива?
Дякую.
Я люблю гарний одяг.
Як цього року з урожаєм?
Посередньо.
Сподіваюся, буде добрий урожай, так що ви багато заробите.
У врожайний рік ціни падають,
а в поганий рік теж тяжко.
Немає нічого легкого, розумієте?
Так, але...
Я сподіваюся, все буде добре.
Тоді...
гарного вам дня.
- Так, до побачення. - Бувайте.
Так, знаю…
Я не змогла з нею зустрітися.
Нікого не було вдома.
Тож я почекала якийсь час і пішла ні з чим.
- Мені дуже шкода.
Перепрошую?
Пробачте, тому що...
Я повертаюсь, не зустрівшись з нею.
Помри так,
як кохаєш.
Щоб стати, мов Будда Вайрочана,
підвішений на пальці.
Помирай так, як чекаєш.
Щоб стати, мов Будда Амітабха
що відриває свою голову, щоб використати як подушку.
Доки не прийде світанок,
ніхто не дзвонить у залізний дзвін для пожертв Будді.
Я сиджу біля колони храму Бузеок усе життя.
І не можу запропонувати тобі навіть миску рису.
Але всередині сльози я збудував храм, а потім зруйнував його.
Над скелею, завислою в небі, я будую храм".
"Помри так, як кохаєш".
Так, я хотіла б померти так, як я люблю.
Це вірш, який надає сил,
ніби холодний душ.
Далі пан Парк Сангте, який читатиме вірш Ан Доюн.
"Я прошу тебе".
Це назва поезії.
"Не смій відкинути ногою попіл спаленого вугілля.
Чи горів ти колись полум'ям любові до іншої людини?"
Це все.
Це гарний вірш, бо короткий.
Ведуча згадала душ.
Недавня хвиля спека змушує бігти в душ щодня, так?
Ну, я досліджував душі.
Чи знаєте ви п'ять етапів купання в душі?
Ні.
Не знаєте?
Ці п'ять етапів:
Перший етап.
Прийміть душ.
Другий етап.
Орел з розпростертими крилами.
Третій етап.
Встає член.
Далі...
Всуньте його!
І останнє, але не менш важливе...
О, дякую!
Щиро дякую!
Гарне здоров'я вимагає додаткової фізичної стимуляції.
Я з лікарні і повернувся до роботи.
Якщо ви колись потрапите в поліцейський відділок,
будь ласка, зайдіть до мене.
Так він працює в поліції?
Так, працює. Він кумедний, еге ж?
Ми тут, щоб любити поезію.
Любити поезію означає шукати красу, хіба ні?
А він завжди говорить брутальності.
Він ніби ображає поезію.
Насправді у нього світла голова.
Він працював у поліцейському відділку Сеула,
але після повідомлення про внутрішню корупцію
його перевели на цю дільницю.
Невже?
Не схоже на те.
Пане Парк!
- Пане Парк! - Так, так, так.
- Ця пані. - Так?
Вона каже, що ви ображаєте поезію.
Чому наша класна старша сестра думає так?
Читати поезію означає любити її, так?
Отож?
Любити поезію - це шукати істинну красу.
Справжню красу.
Це для мене складно.
Я не настільки розумний. Але продовжуйте.
У тому місці, де ви повинні шукати красу,
вона каже, що ви завжди...
говорите брутальності.
Вибач, велика сестра!
Я прошу пробачення за образу поезії.
Я обіцяю покаятися.
І щоб показати вам, що я цього прагну, дозвольте мені налити вам склянку.
Мені не можна пити.
Одну скляночку.
Кажуть треба випити або закохатися, щоб писати вірші.
Увага всі!
Ви всі знаєте поета Кіма Йонгтака, правда ж?
- Так. - Добрий вечір.
Я побачив, як він п'є в іншому залі і привів його сюди.
Вітаю!
Взагалі-то мене сюди ніхто не вів.
Я чув, що тут є члени нашого гуртка любителів поезії,
тому я зголосився зайти і привітатися.
Я зайшов сюди випити із моїми молодими друзями-поетами.
Цей чоловік біля мене -
поет Гванг М'юнгесунг.
- Будь ласка, приєднайтесь до нашого столу. - Добре.
- І до нас теж. - Гаразд.
Добрий вечір, пане.
Ви теж член цієї групи?
Ні.
Але я прийшла на читання і опинилася тут.
Так чи інакше в епоху, коли поезія помирає,
я дуже вдячний і щасливий, що є такі люди, як ви,
хто любить поезію.
- Пане. - Так?
Чому ви кажете, що поезія помирає?
Але це так. На жаль.
Настане день, коли люди більше не читатимуть
чи не писатимуть віршів.
Поезія заслуговує смерті!
Він ще молодий, але він дуже чутливий поет.
Цього року його номінували на літературну премію Совол.
І його вірші досить провокаційні.
"Колір неба, як кіт мертвий цілий місяць".
Подібні вірші.
Пане.
Як мені писати вірші?
Це важко, правда? Писати поезію.
Це так складно.
Чим більше я стараюся,
тим більше бачу, що нічого не виходить.
Як мені писати вірші?
Ви сказали на своєму занятті,
що всі ми несемо поезію в своєму серці.
І що поезії, що сидить усередині,
треба дати крила, щоб вона злетіла.
Ти справді так сказав?
Ого, браво!
Щоб вітати двох поетів тут,
я хотів би присвятити пісню.
Що ти робиш тут сама, велика сестра?
Усе гаразд?
Ти п'яна?
Чому ти плачеш, старша сестра?
Щось не так?
Це через поезію?
Бо не можеш писати?
Що на тебе найшло? У неділю?
Я думала, ти будеш спати весь день.
Дай мені що-небудь поїсти. Я голодний.
Швидше.
Крути, крути.
Я гарно кручу, правда?
Привіт.
Прийшла бабуся Вука.
Я бачу, у вас гості. Я можу прийти пізніше.
Ні, будь ласка, заходьте
Ви їх знаєте, тому, будь ласка, заходьте.
- Здрастуйте. - Будь ласка, привітайся, це мама Геджін.
Вітаю.
Вона бабуся Джонгвука.
Вона недавно приходила до вас.
Вона почувалася так погано, їй було дуже шкода.
що вона прийшла вибачитися,
але вона не змогла зустрітися з вами. Хіба ні?
Брат Геджін іде наступного року в середні класи?
Так.
Хороші оцінки отримує?
Сподіваюся, що так.
- Та посередні. - Розумію.
Він повинен вчитися.
Бо його мама з усіх сил працює сама.
Куди ж ви, пані?
Пані!
Чому ви просто пішли?
У вас гроші готові?
Взагалі-то ні.
Я прийшла сюди, щоб сказати вам про це.
Думала, що ви чекали.
Тоді що ж ми будемо робити?
Це терміново.
Переговори з мамою дівчини ідуть добре.
Було дуже важко вмовити її на це.
Той репортер допоміг нам влаштувати цю зустріч, зрозуміло?
Як ви можете казати, що у вас немає грошей?
Хіба ви не говорили з вашою дочкою?
Поки що ні.
Чому? Треба було.
Невже ви не розумієте ситуацію?
Скажи: "Дідусю, я люблю тебе", добре?
Вона стає красивішою з кожним днем.
Подивимося, як вона цілується.
Скажи: "Я люблю тебе." У губи.
- Тепер твоя черга. - Хто там?
Добре.
Дідусь смердить.
Ах, пані!
Це так несподівано.
Так, несподівано, правда?
Ну, гаразд. Що привело вас сюди?
Я повинна поговорити з паном Кангом.
Не треба!
Гаразд, не треба!
Будь ласка, дайте мені п'ять мільйонів вон. Я прошу вас, не питайте навіщо.
Я б хотіла сказати, що позичаю гроші,
але не скажу так, бо мені нічим віддавати.
А чому я повинен?
Чому я повинен вам гроші без причини?
То ви хочете поговрити з моїм свекром?
Думаю, що це щось серйозне?
У цьому немає нічого серйозного.
Я тільки зайшла за грошима, які він мені винен.
Він винен вам гроші?
Які гроші?
Тату?
Ти винен їй гроші?
Це шантаж?
Неважливо, що ви думаєте.
Я не буду виправдовуватися.
Так, так. Батько Теєола сказав, що він скоро тут буде.
У тата Б'юнгджина зустріч,
але він приєднається до нас через годину.
Так, так. Заходьте. Так.
Смачного.
Отже, ви таки дістали гроші?
Тоді я піду.
Сядьте. Куди поспішати?
Усе готівкою.
Невже ви справді пограбували банк?
- Тобто з мамою домовлено? - Так, домовилися.
Як тільки буде виплачено 30 млн. вон, все буде скінчено.
Тепер, як ви внесли свою частку -
- проблем не буде.
Тепер все в порядку.
Тому ми тут зібралися трохи відсвяткувати, випити.
Бо ми вже намучилися від усього цього.
Тобто все скінчено?
Усе буде добре?
Важко сказати, що все скінчилося назавжди.
Якщо потерпіла - доросла, то може вистачити і компенсації.
Але у випадку неповнолітньої,
якщо хтось повідомить поліції, потрібне розслідування.
Але ми домовилися про все зі школою і з пресою
і виплатили компенсацію мамі дівчини.
Так що хвилюватися більше нічого.
Я впевнений, що ви ще не їли. Чому б вам не приєднатися до нас?
- Я повинна йти. - Справді?
Що?
Ходімо.
Навіщо?
До зустрічі, пані.
Смачного.
Смачно?
Я тебе запитую.
Прийми ванну, коли прийдеш додому.
Навіщо?
Так треба.
Прийми ванну і підстрижи нігті.
Раз ти недавно підстригався, то зараз стригтися не треба.
Ти повинен виглядати гідно.
І твоя мама завтра приїде.
Чому вона приїде?
Я сказала їй нехай приїде.
Ти ж давно її не бачив.
Подивися.
Тут досі брудно.
Щось занадто цінне, щоб вимити?
Треба чистити п'яти, коли приймаєш ванну.
Навіщо тоді тобі жорсткий рушник?
Просто так?
Ти завжди такий.
Ти навіть купаєшся без ентузіазму!
Навіть коли умиваєшся, то так обережно, як кицька.
Чому не потерти шию і вуха як слід?
Ти завжди повинен...
тримати тіло в чистоті.
У чистому тілі світлий розум.
Добра подача!
Чудово.
Прекрасно!
- Гей, хлопче. - Так?
Іди сюди. Усе гаразд.
Велика сестра. Хочеш, я навчу тебе трюка?
Детективе Парк, та ти не в формі!
Що не так з моєю формою? Я непогано виглядаю.
Велика сестро, твоя подача.
Добрий удар!
Чудово.
Наша велика сестра - супер!
Намагаєшся виглядати милою із такими очима.
Тоді якими мають бути мої очі?
Вони повинні виглядати так.
Оскільки це останній день, ви принесли мені квіти.
Дякую.
Я зворушений.
Взагалі-то
ми не приносили їх.
Пані Янг Мія поклала їх і пішла.
Пані Янг Мія?
Вона навіть написала вірш.
Але куди ж вона пішла?
Хто-небудь ще написав вірш?
Ви повинні були написати один вірш на сьогодні.
Хтось написав вірш?
Ніхто?
Тобто пані Янг єдина написала вірш.
- Це занадто складно. - Ні, це не так.
Важко не написати вірш, а мати серце, щоб написати його.
Серце, щоб написати вірш.
В усякому разі
пані Янг тут немає, але подивімося, який вірш вона написала.
Я прочитаю від її імені.
Назва: "Пісня Агнес".
"Пісня Агнес" Янг Мії.
Мамо.
Як воно там?
Наскільки самотньо?
Чи горить там червоним на заході?
Чи співають птахи дорогою в ліс?
Чи отримаєш ти листа, якого я не насмілилася надіслати?
Чи зможу я передати
зізнання, якого не посміла зробити?
Чи минатиме час і в'янутимуть троянди?
Прийшов час прощатися,
як вітер, який затримується і йде,
як тінь.
Нездійснені обіцянки
любов запечатала до кінця.
Трави цілують мої втомлені щиколотки
і крихітні сліди за мною.
Прийшов час прощатися.
Тепер, коли починається сутінь,
чи знову запалять свічки?
Тут я молю,
що ніхто не повинен плакати
і я сподіваюся, що ви знаєте,
як глибоко я вас любила...
Довге очікування посеред спекотного літнього дня,
стару стежку, що нагадує обличчя мого батька,
навіть самотню дику квітку, що сором'язливо відвертається.
Я сподіваюся, ви знаєте, як глибоко я любила,
як тріпотіло моє серце,
почувши вашу тиху пісню.
Я благословляю вас.
Перш ніж перетнути чорну річку
з останнім подихом душі,
я починаю бачити, як уві сні,
яскравий сонячний ранок.
Я знову прокидаюся, засліплена світлом,
і сподіваюся побачити тебе
поруч зі мною.
переклад: Сяник редагування: Орися